Sapi-Vana kompunnvõrr 50cc
Sapi-Vana kompunnvõrr 50cc
Vastava võrri varasemast saatusest tean ma nii palju, et oli kord Vanem Poeg, kes oma Isale peale käis, et see talle võrri ostaks. Isa - va osavnäpp - ütelnud selle peale, et "mine sa ka *erse *aisk!" ja võtnud keevitusaparaadi, Harley Davidsoni pildi ja joonlaua kätte ning läinud kuuri, mille all seisnud üks kartulikombain. Paar õhtut hiljem funktsioneerivat kartulikombaini enam ei olnud, selle asemel oli kuuri all hunnik vanarauda ja mingi käkerdis, mida võis kahe kinnise silmaga vaadates võrri raamiks nimetada. Mõni aeg hiljem tekitati selle alla paar rattaid, installeeriti D-5 mootor, Dru¸ba bensiinipaak, sadul ja mindi uljalt esimest sõitu tegema.
Kui Isa haiglast välja kirjutati, oli Vanem Poeg väga suure vasaraga raami sirgeks õgvendanud ja sõit jätkus. Plaaniti isegi pidurid peale tekitada, aga sinna see asi jäänudki. Masin kõlbas piima järel käia, põldudel paarutada ja õhtupimedas tädirannaski käia.
See kõik võis olla üheksakümnendatel, aga võibolla ka vabalt kaheksakümnendatel.
Möödusid aastad, Vanem Poeg läks sõjaväkke, pärast võttis naise ning temast sai Vanem Mees... ja Noorem Poeg sai sõiduriista endale. Kuna tehniliselt see poiss nii andekas ei olnud, siis võrri seisund muutus järjest halvemaks, kuni mingil hetkel oli sädemega lõplikult jokk ja muude asjadega üsna samamoodi. Võrr lükati puukuuri, kus see vaikselt mattus pealelaotavate halgude alla. Läks mööda jällegi nii mõnigi aasta ja siis läbi interneti sain sellisest masinast teada ja mõni aeg hiljem õnnestus paar piltigi ära näha. Aastanumbriks kirjutati siis juba 2009.
Mis mind selle võrri juures kohe võlus oli tema täielikult ainulaadne VÄGA TEISTMOODI olek. See oli selline aiakäru, jämedate torude ja testosterooni ülimalt isane konglomeraatkamakas, mis lausa tuli ära osta ja ellu äratada. Selle aasta esimeses pooles juhtusin lõpuks ometi Tartusse ja tõin masina kokkupandud kujul Audi pagasnikus ära. Seisund: mootor ei käinud, sädet ei olnud, kõikvõimalikud kaaned olid maas...
Kõigepealt võtsin nõusse oma töökaaslase, kes kunagi oli kõva võrrimees olnud. Tund pärast putitamise algust tegi võrr esimese tötsaka ja suri jälle. Siis võtsin traktori käivitusmootori magneeto maha ja tegin tast pojad. Pärast uuesti kokkulappimist ei olnud midagi paremaks läinud. Küll aga tõi üks teine tegelane ühe teise magneeto ja kahest sai üks töötav kokku. Tund hiljem oli säde korralikult olemas, süüde paigas ja sai sõita.
Siis aga selgus, et karburaatorist ikkagi 90% kütusest jookseb põhjapunnist läbi. Mõni aeg hiljem sain kohalikelt tuttuue karbussi ja masin käras kui loom.
Järgmise asjana otsustasin, et raam on ikkagi ilmsete puudujääkidega ning keevitasin vana sööklatooli raami kasutades võrrile astmelaudade ja jalakaitsmete raamid. Nüüd nägi asi välja kaks korda nii isane kui ta oli enne.
Seejärel võtsin lahti tagaratta ja selle absoluutselt tühja sisemusse ehitasin sisse pidurid, mille funktsionaalsuses ma veel veenduda ei ole saanud, sest pidurite väline hoovasüsteem tahab alles leiutamist.
Vahepeal leidsin Lätist paar-kolm võrride uusi originaaljuppe müüvat poodi, viimasest poeskäigust võtsin kaasa täiskomplektse tuledesüsteemi, mis toimib siis dünamo peal. Esitule keevitasin paika, see seasilm hakkas täitsa särama. Täna siis ostsin Valgast ühe magneeto veel juurde, sest kui need järjestikku ühendada, siis voltaa¸ tõuseb ja lambike hakkab enam valgust viskama.
Mis siis veel plaanis?
1) poritiivad ja põhjakate koos astmeplekkidega,
2) pidurihoovastik välja mõelda ja realiseerida,
3) normaalne IZi sadul paigutada ja ehk ka seljakaitse.
Vott... kui ma nüüd saaksin hakkama piltide üleslaadimisega, siis garanteeriksin, et on, mida vaadata. Proovime siis...
http://album.ee/node/23950993/50252417
ja
http://album.ee/node/23950995/50252417
Kui Isa haiglast välja kirjutati, oli Vanem Poeg väga suure vasaraga raami sirgeks õgvendanud ja sõit jätkus. Plaaniti isegi pidurid peale tekitada, aga sinna see asi jäänudki. Masin kõlbas piima järel käia, põldudel paarutada ja õhtupimedas tädirannaski käia.
See kõik võis olla üheksakümnendatel, aga võibolla ka vabalt kaheksakümnendatel.
Möödusid aastad, Vanem Poeg läks sõjaväkke, pärast võttis naise ning temast sai Vanem Mees... ja Noorem Poeg sai sõiduriista endale. Kuna tehniliselt see poiss nii andekas ei olnud, siis võrri seisund muutus järjest halvemaks, kuni mingil hetkel oli sädemega lõplikult jokk ja muude asjadega üsna samamoodi. Võrr lükati puukuuri, kus see vaikselt mattus pealelaotavate halgude alla. Läks mööda jällegi nii mõnigi aasta ja siis läbi interneti sain sellisest masinast teada ja mõni aeg hiljem õnnestus paar piltigi ära näha. Aastanumbriks kirjutati siis juba 2009.
Mis mind selle võrri juures kohe võlus oli tema täielikult ainulaadne VÄGA TEISTMOODI olek. See oli selline aiakäru, jämedate torude ja testosterooni ülimalt isane konglomeraatkamakas, mis lausa tuli ära osta ja ellu äratada. Selle aasta esimeses pooles juhtusin lõpuks ometi Tartusse ja tõin masina kokkupandud kujul Audi pagasnikus ära. Seisund: mootor ei käinud, sädet ei olnud, kõikvõimalikud kaaned olid maas...
Kõigepealt võtsin nõusse oma töökaaslase, kes kunagi oli kõva võrrimees olnud. Tund pärast putitamise algust tegi võrr esimese tötsaka ja suri jälle. Siis võtsin traktori käivitusmootori magneeto maha ja tegin tast pojad. Pärast uuesti kokkulappimist ei olnud midagi paremaks läinud. Küll aga tõi üks teine tegelane ühe teise magneeto ja kahest sai üks töötav kokku. Tund hiljem oli säde korralikult olemas, süüde paigas ja sai sõita.
Siis aga selgus, et karburaatorist ikkagi 90% kütusest jookseb põhjapunnist läbi. Mõni aeg hiljem sain kohalikelt tuttuue karbussi ja masin käras kui loom.
Järgmise asjana otsustasin, et raam on ikkagi ilmsete puudujääkidega ning keevitasin vana sööklatooli raami kasutades võrrile astmelaudade ja jalakaitsmete raamid. Nüüd nägi asi välja kaks korda nii isane kui ta oli enne.
Seejärel võtsin lahti tagaratta ja selle absoluutselt tühja sisemusse ehitasin sisse pidurid, mille funktsionaalsuses ma veel veenduda ei ole saanud, sest pidurite väline hoovasüsteem tahab alles leiutamist.
Vahepeal leidsin Lätist paar-kolm võrride uusi originaaljuppe müüvat poodi, viimasest poeskäigust võtsin kaasa täiskomplektse tuledesüsteemi, mis toimib siis dünamo peal. Esitule keevitasin paika, see seasilm hakkas täitsa särama. Täna siis ostsin Valgast ühe magneeto veel juurde, sest kui need järjestikku ühendada, siis voltaa¸ tõuseb ja lambike hakkab enam valgust viskama.
Mis siis veel plaanis?
1) poritiivad ja põhjakate koos astmeplekkidega,
2) pidurihoovastik välja mõelda ja realiseerida,
3) normaalne IZi sadul paigutada ja ehk ka seljakaitse.
Vott... kui ma nüüd saaksin hakkama piltide üleslaadimisega, siis garanteeriksin, et on, mida vaadata. Proovime siis...
http://album.ee/node/23950993/50252417
ja
http://album.ee/node/23950995/50252417
Last edited by Sapi-Vana on 14. Oct 2010 19:18, edited 1 time in total.
- -mustadpapud
- Tavakasutaja
- Posts: 136
- Joined: 30. May 2010 00:00
- Contact:
-
- Tavakasutaja
- Posts: 473
- Joined: 29. Jul 2009 00:00
- Location: Jõgevamaa
Masin sai omale vist esimest korda oma ajaloo jooksul siduri. Toimib, aga tahab rutskast korralikult sikutamist. Kui sidur on all, siis vahepeal tahaks nagu masin ikkagi edasi panna. Kas see tähendab, et peaksin seda pulka veel sügavamale liikuma seadma või on see vahepealne rabakusoov normaalne nähtus?
Masin sai omale lisaks varasemale veel ka jalgpiduri, ette poripleki ja korraliku valgustuse. Panin esiratta külge kaks dünamot (üks kuuevoldine ja teine kaheksavoldine) ning ühendasin need järjestikku. Ma ei ole veel mõõtnud, kui palju voltaa¸ reaalselt tõusis, kuid see pisike esilambike hakkas halogeenpirniga nüüd valgust viskama mitte enam 3m ettepoole, vaid juba suisa 10m ettepoole ning see ei ole enam miski seasilm vaid täiesti reaalne pro¸ektor. Võimalik, et kõik see muutub, kui taha ka lambi panen. Aga no saab ju tagumise lambi jaoks ka dünamo paigaldada.
Ootaks arvamusi järgmise projekti kohta. Nimelt tundub mulle, et see originaalsumpa tekitab liiga suure takistuse ja see ilmselt võtab mootorilt võhma vähemaks. Kas lahendus treilaastuga täidetud 10cm diameetris toruga oleks normaalne?
Ootaks arvamusi järgmise projekti kohta. Nimelt tundub mulle, et see originaalsumpa tekitab liiga suure takistuse ja see ilmselt võtab mootorilt võhma vähemaks. Kas lahendus treilaastuga täidetud 10cm diameetris toruga oleks normaalne?
Sain poest Hammerite uuema generatsiooni värvi ning võib öelda - on tegija. Katvus on super, nakkavus pinnaga samuti ning vanema generatsiooni värviga võrreldes on värvitoonid palju huvitavamad. Näiteks must andis pärast kuivamist (aluspind oli varem ilmselt valge pentaftaalvärviga üle lastud) sõltuvalt valgusest sügavuti kas rohekat või kuldset lisahelki. Roheline kiirgab tagasi lisaks põhitoonile ka pruunikat.
Ise kasutasin värvimisel naturaalsest karvast pehmet pintslit, aga kui kasutada Hammerite vedeldeid ning püstolit, võiks tulemus eriti lahe tulla.
Hammerite värvid on küll jah tiba kallima rea värvid, aga valisin need, kuna nad ei nõua aluspinna erilist siledaks lakkumist ning on näidanud end siiani ainult heast küljest.
Ise kasutasin värvimisel naturaalsest karvast pehmet pintslit, aga kui kasutada Hammerite vedeldeid ning püstolit, võiks tulemus eriti lahe tulla.
Hammerite värvid on küll jah tiba kallima rea värvid, aga valisin need, kuna nad ei nõua aluspinna erilist siledaks lakkumist ning on näidanud end siiani ainult heast küljest.
Uhh... ei olegi olnud mahti fotoaparaati lahti pakki... toopärast pilte veel ei ole teind. Küll aga sai eile-täna vähe jäärallit tehtud (selg siiani vähe valus) ja sai keevitatud ka päris mehiselt.
Sumpast võtsin välja selles olnud peenikese võre ja augu järele keevitasin "Druzba" sangast väljalõigatud kõvera torujupi. Hääl läks kohe kõvasti tummisemaks ja tundub, et ka minekusse tuli krapsakust juurde. Enne oli nii, et sumpast oli väljatulek miski prao kaudu... see pragu sai ka kinni pandud.
Järgmise asjana võtsin ette tagumise poripleki. Selleks siis sai võetud miski arvuti korpus, sellest umbeskombes jupid välja lõigatud, valtsitud, kokku keevitatud ja raami sisse keevitatud. Niiöelda stock-lahendus.
Kõige lõpuks sai siis jalgpiduri pedaal teise kohta ümber keevitatud.
Pärast peeglisse vaadates panin tähele, et kevadine "päike" on näo mõnusalt ära päevitanud.
Loodetavasti lähipäevil pildid ka.
Sumpast võtsin välja selles olnud peenikese võre ja augu järele keevitasin "Druzba" sangast väljalõigatud kõvera torujupi. Hääl läks kohe kõvasti tummisemaks ja tundub, et ka minekusse tuli krapsakust juurde. Enne oli nii, et sumpast oli väljatulek miski prao kaudu... see pragu sai ka kinni pandud.
Järgmise asjana võtsin ette tagumise poripleki. Selleks siis sai võetud miski arvuti korpus, sellest umbeskombes jupid välja lõigatud, valtsitud, kokku keevitatud ja raami sisse keevitatud. Niiöelda stock-lahendus.
Kõige lõpuks sai siis jalgpiduri pedaal teise kohta ümber keevitatud.
Pärast peeglisse vaadates panin tähele, et kevadine "päike" on näo mõnusalt ära päevitanud.
Loodetavasti lähipäevil pildid ka.
Täna lõpetasin tagumise porika. Ja kohe muidugi küla peale drifrtima. No ja siis külast välja mägesid vallutama. Kõik oli täitsa kena kuni hetkeni, mil viimase künka olin vallutanud ja hakkasin tagasi tulema.
Viimast mäge tagasitulles võttes hakkas vastusõitev kopikas miskipärast tulesid vilgutama. Ei saand esialgu aru, et mis või kos, siis mõtlesin, et äkki mendid! Mul muidugi kiivret netu, pidurid pidused, tagatuld ei... ja mägi hakkas ka otsa saama. Aga et mul on madala raamiga elajas, siis sai sidur alla lastud, toetasin kiirelt jalad maha ja masin jooksis ise ette ning mootor suri. Lükkasin siis masinat nagu ta ise ei olekski liikumisvõimeline. Sain üle mäe ja loomulikult istusid mendid omal õrrel, tagumikud urvis, märkmik lahti ja radar nina peal.
"Ilge napikas", mõtlesin ja muudkui lükkasin. Mentidest mööda, mööda, mööda... ja siis sain aru, et kuni koduni ei olegi muud teha kui lükata, sest kogu tee eemal paistva päästva hekini oli ju laudsile ning sellest seltskonnast teadsin täpselt, et tasub mul vaid peale istuda ja minema paristada kui nad on mul külje peal ja siis nalja ei ole. Ainult et hekini oli nii umbes kilomeetrit kolm. Ja tuul oli vastu ja kergelt tibutama hakkas ka. Vaatan seljataha, ikka mendid õrrel. Lükkan, lükkan. Pool teed seljataga, vaatan taha - sõbrad kadunud.
Egas midagist, kiirelt gaas peale ja ... ja ei midagi. Ei tea kas oli toorest täis tõmmanud või mis, aga ei läind käima. Seda vandumist oleks võinud lausa salvestada. Järeltulevatele põlvedele või nii. Egas midagist, ikka masin käekõrvale ja ikka lükates edasi.
Lõpuks jõudsin selle enne nii "päästvana" tundunud hekini... ja mida ma näen - samad mendid nüüd sinna ennast parkinud. Võibolla suisa spetsiaalselt minu pärast, võibolla juhuslikult. Enam ma nii väga tige ei olnudki selle peale, et masin enne ei käivitund. Sain siis nurga taha, sealt koduni poolsada meetrit. Istusin mehhaaniliselt sadulasse, lükkasin jalaga hoo peale, masin läks paugupealt käima ja ühises üksmeeles sõitsime kodu ära.
Mendid jäid lolli näoga ristmikule passima nagu kaks täiskustud kassi kõrtsitrepi peal.
Viimast mäge tagasitulles võttes hakkas vastusõitev kopikas miskipärast tulesid vilgutama. Ei saand esialgu aru, et mis või kos, siis mõtlesin, et äkki mendid! Mul muidugi kiivret netu, pidurid pidused, tagatuld ei... ja mägi hakkas ka otsa saama. Aga et mul on madala raamiga elajas, siis sai sidur alla lastud, toetasin kiirelt jalad maha ja masin jooksis ise ette ning mootor suri. Lükkasin siis masinat nagu ta ise ei olekski liikumisvõimeline. Sain üle mäe ja loomulikult istusid mendid omal õrrel, tagumikud urvis, märkmik lahti ja radar nina peal.
"Ilge napikas", mõtlesin ja muudkui lükkasin. Mentidest mööda, mööda, mööda... ja siis sain aru, et kuni koduni ei olegi muud teha kui lükata, sest kogu tee eemal paistva päästva hekini oli ju laudsile ning sellest seltskonnast teadsin täpselt, et tasub mul vaid peale istuda ja minema paristada kui nad on mul külje peal ja siis nalja ei ole. Ainult et hekini oli nii umbes kilomeetrit kolm. Ja tuul oli vastu ja kergelt tibutama hakkas ka. Vaatan seljataha, ikka mendid õrrel. Lükkan, lükkan. Pool teed seljataga, vaatan taha - sõbrad kadunud.
Egas midagist, kiirelt gaas peale ja ... ja ei midagi. Ei tea kas oli toorest täis tõmmanud või mis, aga ei läind käima. Seda vandumist oleks võinud lausa salvestada. Järeltulevatele põlvedele või nii. Egas midagist, ikka masin käekõrvale ja ikka lükates edasi.
Lõpuks jõudsin selle enne nii "päästvana" tundunud hekini... ja mida ma näen - samad mendid nüüd sinna ennast parkinud. Võibolla suisa spetsiaalselt minu pärast, võibolla juhuslikult. Enam ma nii väga tige ei olnudki selle peale, et masin enne ei käivitund. Sain siis nurga taha, sealt koduni poolsada meetrit. Istusin mehhaaniliselt sadulasse, lükkasin jalaga hoo peale, masin läks paugupealt käima ja ühises üksmeeles sõitsime kodu ära.
Mendid jäid lolli näoga ristmikule passima nagu kaks täiskustud kassi kõrtsitrepi peal.
Kiivrega on jah viletsad lood... mul peakolu nii umbes numbriga 62. See tähendab siis, et kiivrenumber peaks olema 4XL. Kuna kannan prille, siis kinnise lõuaga variandid ei tule absoluutselt kõne allagi (pilt kohe udune). Nii et poes valikut tegelikult ei olegi. Ainus, mis mul on, see on vana nõukaaegne munakoor, aga see on hetkel parandamisel. Sellest vähem värdjam variant on osta see neljaeurone plastmassist ehitajate kiiver, mis on ka tegelikult ikkagi saast astmes saast. Kõige parem oleks vana hea tankisti slemm, aga seda ei ole krt kusagilt saada ju.
- canyondrift
- Tavakasutaja
- Posts: 89
- Joined: 13. Apr 2007 00:00
- Location: Antsla
- Contact:
Nüüd on siis pidur täiesti funktionaalsena olemas. Selleks tuli omatehtud pidurisüsteemis ühele vändale lihtsalt plekki juurde keevitada. Nüüd pidurdab nii et lohiseb. Tuledega oli ka parasjagu jamamist. Kaks dünamot paralleelis ei toimi ikka mitte kohe - mäest allasõidul on väge nii palju, et pirnid ei pea vastu. Aga dünamo lambi kohta on ka täitsa bueno.
Kõige naljakam selle asja juures on, et mõnusalt lärisevale masinale tuleb lenksule kinnitada jalgratta signaalkell. Seadus nõuab, mis teha. Kes seda kella kuulma hakkab, on juba iseküsimus.
Kui veel peegli ka külge saaks (mida muuseas seadus pisikul ette ei näe, mis on aga ülivajalik vidin), siis oleks masin 100% tänavalegaalne.
Külameestelt sain kiivri ka. On miski omaaegne metsameeste või ehitajate kiiver. Arvestades nõukogude aja mentaliteeti - üllatavalt funktsionaalne. Pakuti ka tuletõrjekiivrit (see tagant plekk-kraega), see oleks olnud VÄGA stiilne, paraku oli see pisipeadele mõeldud. Samuti pakuti vana veneaegset spetsiaalset lesarubi peakatet, kuid see oli nii haige, et ma üldse ei imesta, miks metsalangetajatel plaani täitmine ei õnnestunud - kuni mehed mõistatasid, kuidas sihuke tehnikaime pähe läheb, läks ilmake jälle pimedaks ja selline masendus ajas ju jooma.
Kõige naljakam selle asja juures on, et mõnusalt lärisevale masinale tuleb lenksule kinnitada jalgratta signaalkell. Seadus nõuab, mis teha. Kes seda kella kuulma hakkab, on juba iseküsimus.
Kui veel peegli ka külge saaks (mida muuseas seadus pisikul ette ei näe, mis on aga ülivajalik vidin), siis oleks masin 100% tänavalegaalne.
Külameestelt sain kiivri ka. On miski omaaegne metsameeste või ehitajate kiiver. Arvestades nõukogude aja mentaliteeti - üllatavalt funktsionaalne. Pakuti ka tuletõrjekiivrit (see tagant plekk-kraega), see oleks olnud VÄGA stiilne, paraku oli see pisipeadele mõeldud. Samuti pakuti vana veneaegset spetsiaalset lesarubi peakatet, kuid see oli nii haige, et ma üldse ei imesta, miks metsalangetajatel plaani täitmine ei õnnestunud - kuni mehed mõistatasid, kuidas sihuke tehnikaime pähe läheb, läks ilmake jälle pimedaks ja selline masendus ajas ju jooma.
Tegin eile enda jaoks tõsise avastuse. Nimelt astmelaudade aluseid keevitades mõtlesin esimest korda mootorit väheke pigist puhastada ka... ja nägin karteri peal tähist D-4. Veel viis minutit lapitööd ja tuli välja ka aastaarv 1960. Selle peale tuli kohe küsimus, et huvitav kas ma olen nüüd siin ainuke funktsioneeriva D-4 omaja? Kui mõelda, et mootoril on vanust juba 51 aastat, siis tema saavutused antud hetkel on ikka hämmastavad.
Olen kuulnud lugusid et need vanemad D mootorid võisid läbida 10 tuhendeid kilomeetreid,kulu osadeks kontaktid ja kolvi rõngad.
Sinu mootor kinnitab et neil lugudel võib tõsi taga olla.
Kunagi sai sõidetud Riga 11(mootor D6).Sellest ajast ei mäleta et see masin eriti remonti oleks vajanud.Pidevalt sai säetud karbussi(segukruvi sisse-välja) ja vahel kontakte kohendatud.Kahjuks läbisõit jäi teadmata.
Sinu mootor kinnitab et neil lugudel võib tõsi taga olla.
![Laughing :lol:](./images/smilies/icon_lol.gif)
Kunagi sai sõidetud Riga 11(mootor D6).Sellest ajast ei mäleta et see masin eriti remonti oleks vajanud.Pidevalt sai säetud karbussi(segukruvi sisse-välja) ja vahel kontakte kohendatud.Kahjuks läbisõit jäi teadmata.
Lähtudes D-4 spetsiifikast tegin masinale eksperimendi korras tõhusama küttesegu. Segusse läks:
a) 95E -------------------- 1000 ml
b) white spirit ------------ 50 ml
c) dietüüleeter ----------- 15 ml
d) kahetaktiõli ----------- 25 ml
Sai parem küll. Mäkketõusus tuli jõudu enam juurde.
Kui ise proovite järele teha, siis ärge dimetüüleetriga proovige - simmeri sööb ära.
a) 95E -------------------- 1000 ml
b) white spirit ------------ 50 ml
c) dietüüleeter ----------- 15 ml
d) kahetaktiõli ----------- 25 ml
Sai parem küll. Mäkketõusus tuli jõudu enam juurde.
Kui ise proovite järele teha, siis ärge dimetüüleetriga proovige - simmeri sööb ära.
-
- Tavakasutaja
- Posts: 473
- Joined: 29. Jul 2009 00:00
- Location: Jõgevamaa
Masina viimane suurim saavutus oli naabrimehe jalaluude murdmine. Läksin võrriga poodi, tagasitulles hakkas naaber kangesti peale käima, et no lase ma ka proovin sõita. Kuna ta oli kogemustega mees, siis ma ei näinud probleeme. Kogemustega selles mõttes, et masina ehitamise algstaadiumis tegi ta rattaga korraliku kukerpalli - gaasi andes sõitis masin istumise alt lihtsalt minema. Muidu aga on mehel sõidustaa¸i umbes nagu mul aastaid... Noh, vana siis istus rattale ja läks uhkelt aia peale auringi tegema. Sai omad aplausid kätte ja siis garaa¸i ees pidurdades praktiliselt nullhoo pealt sõitis ühte asfaldiauku ja käis nii graatsiliselt ja aegluubis käntsa, et mul naerust kusi püksi tahtis tulla. Aga nali sai peagi otsa, sest selgus, et mees püsti enam ei saagi.
Siis kaotasime võrri kiiresti ära, tõime jalgratta asemele, leppisime kokku "haigusloo", helistasime kuhu vaja ja ... hiljem maksis kindlustus selle rõõmu eest üle 2400 euro kätte. Sest elu oli ju kindlustatud.
Praegu siis on vanal jalg kipsis ja meel hea. Taskud pappi täis, sügistöid tegema ei pea ja 70% palgast kukub arvele niikuinii. "Kuldne riistapuu", ei oldud masina suhtes kiidusõnadega kitsid.
Siis kaotasime võrri kiiresti ära, tõime jalgratta asemele, leppisime kokku "haigusloo", helistasime kuhu vaja ja ... hiljem maksis kindlustus selle rõõmu eest üle 2400 euro kätte. Sest elu oli ju kindlustatud.
Praegu siis on vanal jalg kipsis ja meel hea. Taskud pappi täis, sügistöid tegema ei pea ja 70% palgast kukub arvele niikuinii. "Kuldne riistapuu", ei oldud masina suhtes kiidusõnadega kitsid.
Re: Sapi-Vana kompunnvõrr 50cc
Nonii. Müüdud. Läks Tallinnasse noorele tegijale hüüdnimega Dector. Usun, et masina elulugu saab uhke jätku.